VAROITUS ...- Tekijänoikeuden omistaja on luovuttanut tämän DVD: n sisältämän teoksen ja sen ääniraidan oikeudet vain ja ainoastaan kotikäyttöön. Kaikki muut oikeudet pidätetään.
Teoksen laiton kopiointi, muuttaminen, esittäminen, vuokraaminen, vaihtaminen, lainaaminen, julkiset esitykset ja levittäminen osittainkin on ehdottomasti kielletty, ja kaikki sellainen toiminta johtaa oikeudellisiin toimiin ja mahdolliseen rikossyytteeseen.
Mennäänkö kalaan? - Kalat ovat jäässä.
Hieno auto! Sen täytyy olla Ford.
Ei se ole Ford.
Mikä sitten? - En tiedä. Ei ainakaan Ford.
Mitä sinä teet, Leonard? - Mitä luulisit?
Joku voi tulla.
Ei tänne kukaan tule.
Mikä hätänä?
Pue päällesi, Leonard. Aamiainen on valmis.
Aloitetaan historiankokeella.
Keskittykää omiin vastauksiinne. Kerään vihkot kun kello soi.
Lowe, Leonard.
Päivää, rouva Lowe. Pääseekö Leonard ulos tänään?
Valitan, ei tänään. - Entä huomenna?
Hän ei taida parantua huomiseksi. - Koska sitten?
En osaa sanoa.
Kiitos kun tulitte käymään.
PERUSTUU TOSITAPAHTUMllN
Anteeksi... - Kysy häneltä.
Bainbridgen sairaala. Tri Franklin ja tri Tyler -
ovat kokouksessa. Otanko viestin?
Olen tohtori Malcolm Sayer. Olin sopinut tapaamisesta.
Istukaa odottamaan. Bainbridgen sairaala, päivää.
Tarkoitatteko eläviä ihmisiä?
Olen hakenut tutkijan paikkaa neurologian laboratoriossa.
Meillä on röntgenhuone.
Tämä on kroonikkojen sairaala. Etsimme neurologia.
Hoitaisitte potilaita, ihmisiä. - Kuten tohtori tohtori.
Hoiditteko potilaita Carmelissa? - Matoja.
Anteeksi?
Se oli valtava projekti. Keräsin desigramman myeliiniä -
neljästä tonnista matoja.
Tein sitä viisi vuotta. Kukaan ei uskonut, että se on mahdollista.
Ei se olekaan. - Tiedän sen nyt. Todistin asian.
Entä sitä ennen, St. Thomasissa?
Pelkkää tutkimusta?
Meillä on pulaa henkilökunnasta.
Hän ei ole hoitanut potilaita.
Tarvitsette jonkun, jolla on kokemusta potilaista.
Tarvitsen työtä, mutta löydätte varmasti sopivamman ehdokkaan.
Entä lääketieteellisessä?
Hoiditte varmasti potilaita ennen valmistumistanne.
Mittasitte pulssin, lämmön. Teitte diagnooseja.
Sittenhän teillä on kokemusta!
Tehän haluatte paikan, vai mitä?
Tänne päin... Onko teillä paljonkin kokemusta kroonikoista?
Se ei unohdu. - Siinä tapauksessa ei ole.
Täällä on MS-tautia, Touretten syndroomaa, Parkinsonin tautia.
Kaikilla ei ole nimeäkään.
Mitä he odottavat? - Eivät mitään.
Miten he paranevat? - Kroonikot eivät parane.
Sanomme tätä puutarhaksi, koska me vain syötämme ja juotamme heitä.
Herra Kean? Saanko kysyä...
Synnyin 1911 Kingsbridgessä. Tulin tänne heinäkuussa 1955.
Sitä ennen asuin Brooklynin psykiatrisessa laitoksessa.
Sitä ennen olin normaali.
Tähän tottuu.
Sitä on vaikea uskoa, mutta tähän tottuu.
Ei, Buttercup... Mene kotiin.
Huomenta, tohtori. Meillä on uusi potilas.
Hänet tuotiin viime yönä. Tässä tiedot.
Päivää. Olen tohtori Sayer.
Tiedätkö, missä olet?
Kuuletko ääntäni?
Diagnoosi: Dementia, syy tuntematon.
Sairasvakuutus?
Hän on Lucy Fishman. Naapurit löysivät hänet -
päiviä sisaren kuoleman jälkeen.
Muita sukulaisia ei ole. Hän on aina ollut tällainen.
Ei reagoi, eikä ymmärrä. Ja silti...
Refleksi.
Jos hän löisi palloa, se olisi refleksi. Hän otti sen kiinni.
Se on silti refleksi.
Olen eri mieltä.
Kadotettuaan oman tahtonsa hän ikään kuin lainaa pallon tahtoa.
Pallon tahtoa? - Suokaa anteeksi.
Haluatte tehdä meihin vaikutuksen.
Yritätte vain sopeutua.
Neiti Costello, antakaa tohtori Sayerin potilaille -
uudet ajat huomiseksi.
Lainaa pallon tahtoa?
Mainiota.
Kiitos.
Ilmoittakaa, jos hän ottaa jotakin muuta kiinni.
Saan potkut. Ei se mitään. Ryhdyn taas opiskelijaksi.
Unohdinko jotain?
Halusin vain sanoa, että pidin teidän selitystänne parempana.
Pidän kaikesta huolen, kunnes olette "sopeutunut".
Hyvää yötä. - Kiitos.
Olen tohtori Sayer. - Waheedah.
Miten voit tänään? - Kiitos hyvin.
Mikä lomake? Kyllä, odotan.
Kolme...
Kiitos.
Terve.
Jipii! Radalla ollaan. - Kokeillaan painottomuutta.
Otetaan juhlan kunniaksi Nestlen kaakaota.
Nestlen kaakao on ihanan maukasta.
Hei! Aika ladata akkuja herkullisella Nestlen kaakaolla!
Lucy...
Olet jalkeilla!
Anthony! Auttaisitko siirtämään pöydän?
Anteeksi.
Olet melkein perillä, Lucy.
Tässä on vettä.
Miksi kyntesi kasvavat niin äkkiä?
Sinulle syötetään liikaa hyytelöä.
Hyytelöä hyytelön perään...
Punaista, keltaista...
Unohdin kertoa, että rouva Cooper kuoli. Muistatko hänet?
Hän oli mukava. Aina ystävällinen.
Mutta koira oli toista maata.
Anteeksi? - Päivää.
Puhuuko hän koskaan teille?
Ei tietenkään. Ei sanoin. - Puhuuko hän muilla tavoin?
Mitä tarkoitatte?
Teillä ei ole lapsia. - Ei.
Tietäisitte, jos teillä olisi.
"Epätyypillinen skitsofrenia."
"Epätyypillinen hysteria."
"Epätyypillinen hermovika."
"Ei muutosta."
"Ei muutosta eikä hoitoa."
Hienoa...
"Ei muutosta", päivätty 9.11.44.
Siitä on 25 vuotta.
Kaiken "epätyypillisen" voisi luulla olevan tyypillistä jotain.
Mutta mitä?
Mennäänkö kahville tai jotain?
Teelle?
Suostuisin ilman muuta, mutta minulla on menoa.
Joskus toiste. - Ilman muuta.
"Unitauti."
Missä se on?
Anteeksi, luulin että joku on unohtanut valot päälle.
Löysin yhteyden! Kaikilla oli unitauti -
vuosia ennen kuin he tulivat tänne. 1920-luvulla.
Eikö olekin hienoa? - Tulen myöhemmin takaisin.
Aivokuume-epidemia
Salaperäinen "unitauti" leviää
1920-luvun unohtunut unitauti
Montako potilasta löysitte?
Viisi. Ja heitä on enemmän.
Minkälaisia he ovat?
Vastaavat omaa kuvaustanne: "Epätodellisia ja aavemaisia".
Monet heistä olivat kai lapsia silloin.
Lapsia, jotka vaipuivat uneen.
Useimmat kuolivat sairauden akuuttivaiheessa.
Ne, jotka selvisivät, heräsivät -
ja näyttivät olevan entisellään.
Emme tajunneet, miten pahaa tuhoa infektio oli aiheuttanut aivoissa.
Kului vuosia, jopa viisitoista vuotta -
ennen kuin potilailla ilmeni neurologisia oireita.
Mutta niitä tuli.
Havaitsin ensimmäiset 1930-luvulla.
Lapset toivat vanhempiaan hoitoon.
Ja vanhemmat lapsiaan.
Potilaat eivät osanneet enää pukeutua eivätkä syödä itse.
Useimmat eivät osanneet puhua.
Omaiset olivat ymmällään.
Normaalit ihmiset -
olivat yhtäkkiä -
poissa.
Miltä heistä tuntuu? Mitä he ajattelevat?
He eivät ajattele.
Virus tuhosi edistyneemmät toiminnot.
Onko se varmaa? - On.
Miksi? - Toinen vaihtoehto on mahdoton.
Remontti on hyvä ajatus, mutta mitä me oikein teemme?
Haluan kokeilla yhtä juttua.
Mikä estää Lucya hakemasta vettä?
Ei mikään.
Visuaalinen kenttä loppuu. Ei ole kuviota.
Mikään ei pakota häntä jatkamaan.
Joten me luomme sellaisen. - Juuri niin.
Hän katsoo ulos ikkunasta!
Haluan tietää enemmän pojastanne. - Sopii.
Käsissä oli jotain vikaa. Hän ei pystynyt kirjoittamaan.
Hän ei selvinnyt läksyistään.
Hänen piti lopettaa koulu. Hän oli silloin yhdentoista.
Vähitellen hänen tilansa paheni.
Hän kutsui minut luokseen ja istui vain pöytänsä ääressä -
kuin transsissa tunnin, kaksikin. Sitten kaikki oli taas hyvin.
Eräänä päivänä tulin töistä kotiin, ja Leonard oli sängyssä.
Hän hoki "äiti, äiti" ja ojensi kättään näin.
Kysyin, mikä hätänä.
Hän ei enää koskaan puhunut. Hän ikään kuin katosi.
Vein hänet Bainbridgeen myöhemmin sinä vuonna.
Se oli 14.11.1939.
Leonard oli 20-vuotias.
Mitä hän teki ne 9 vuotta tässä huoneessa?
Hän luki. Leonard piti lukemisesta ja luki kaiken aikaa.
Niinkö?
Hän ei pystynyt tekemään muuta.
Riittää.
Leonard? Valmista on.
Tyhjää, tyhjää, tyhjää ja... Tyhjää.
Onko tämä patsaan aivokäyrä? - Aivan.
Ojentaisitko suolan?
Entä tämä? - Reaktio valon välähdykseen.
Väärin. Tämä kaikki on reaktiota valoon.
Tässä kutsun häntä nimeltä.
Suokaa anteeksi.
Suoraan kotipesälle! Kunnari!
Osaan ottaa kopin! Heitä pallo!
Onko tässä kaikki? Tuokaa heidät muiden joukkoon.
Olisi pitänyt suostua eroon. Luulin, että David halusi lapsen.
Aamulääkkeet on annettu.
Tohtori Sayer toivoikin, että teillä olisi aikaa. Tulkaa.
Tämä on kaunis aaria. Tarkkailkaa, reagoiko kukaan.
"Nimeni on Ishmael."
"Joitakin vuosia sitten -
olin vähissä varoissa, eikä maissa ollut mitään kiinnostavaa."
Tiedän, että kuulet. Yritä reagoida, kun sanon nimesi.
Mikä tahansa musiikki ei toimi. Sen pitää olla heille sopivaa.
Heitä liikuttaa vain tietty musiikki.
En ole vielä keksinyt mitään, mikä liikuttaisi Bertiä.
He istuvat noin aamusta iltaan.
Minun on aloitettava peli.
L... Leonard... L...
Tässä on Frank. Auttaisitko nostamaan hänet jaloilleen?
Häneen tehoaa ihmisen kosketus.
Seiso tuolla hetki.
Hän ei osaa kävellä yksin. Hän kaatuu, jos päästän otteeni.
En anna sinun kaatua.
Hän kulkee kanssani vaikka mihin.
Kuten pallo, mutta hän lainaa nyt minun tahtoani.
Toisen ihmisen tahtoa.
Siirrän kärjen osoittamaan L-kirjainta kuten Leonardissa.
Annan sinun kirjoittaa, kun huomaan, että haluat.
Ymmärrätkö? Aloitetaan.
Taisin antaa huonot ohjeet. Minun vikani.
L... Hyvä, hyvä. Nyt E.
E... Hyvä.
S...
P...
Sinä kirjoitat jotain muuta.
RILKEN PANTTERI
Rilke, Rainer Maria. Saksalainen runoilija.
"Kaltereiden takaa tuijottava katse -
on niin väsynyt, ettei se enää näe mitään."
"lkään kuin kaltereita olisi tuhansia -
ja niiden takana pelkkää tyhjää."
"Se kiertää ahdasta ympyrää -
rituaalinomaisesti kuin kehää -
jonka keskelle luja tahto on jähmettynyt."
"Silmien verhot nousevat hetkittäin, ääneti -
ja jokin hahmo tunkeutuu syvään hiljaisuuteen -
koskettaa sydäntä ja haihtuu."
Oletko kuullut L-Dopasta? Se on synteettistä dopamiinia.
Kyllä, Parkinsonin tautiin.
Miksi kysyt?
Anteeksi!
Voi kulua sata vuotta -
ennen kuin tiedämme Parkinsonin taudin syyn.
Kehittämämme lääke L-Dopa lupaa ensimmäistä kertaa -
helpotusta Parkinsonin taudista kärsiville. L-Dopan avulla...
Tämä lääke kiinnostaa minua. Tiedättekö kenestäkään, jolla...
Tohtori? - Sayer.
Onko yhdelläkään potilaalla ollut aivokuume?
Vastaan kysymyksiin myöhemmin, jos sopii.
L-Dopan avulla siis...
Voiko Parkinsonin tautiin liittyvä tärinä -
olla äärimmillään oireeton?
Puhutteko minulle? - Kyllä.
Voiko Parkinsonin taudin tärinä äärimmillään jähmettää potilaan?
Jos pakkoliikkeet kiihtyvät äärimmilleen -
eli käsien vapina, pään heiluminen, nopea puhe -
voisiko niiden yhteisvaikutus jähmettää potilaan patsaaksi?
En tiedä. Mahdollisesti.
Olisiko L-Dopasta apua? - Tohtori Sayer, niinhän?
Minä olen vain kemisti. Jätän kokeilut teille lääkäreille.
Freud uskoi ihmeisiin ja määräsi potilailleen kokaiinia.
Uskoimme kortisoniin, kunnes potilaat vajosivat psykoosiin.
Onko nyt L-Dopan vuoro? - Emme tiedä vielä.
Emme todellakaan tiedä vielä.
Antakaa kemistien hoitaa ensin oma osuutensa.
Mutta minä...
Luitteko tämän? "Tärinäpotilaat syövät hyytelöä! Uusi lääke."
Luin sen huolella. Kaikilla 30:llä oli lievä Parkinsonin tauti.
Teidän potilaanne eivät ole liikkuneet vuosikymmeniin.
Perehtykää asiaan tarkemmin.
On turha vetää noin yltiöpäisiä johtopäätöksiä.
Te haluatte löytää yhteyden. Se ei todista vielä mitään.
Uskon... tiedän, että he elävät kuoressaan.
Mistä te sen tiedätte? Koska he ottavat tennispallon kiinni?
Minä vain tiedän.
Montako laittaisitte lääkitykselle? - Kaikki.
Joitakin. Yhden.
Yhden.
Omaisten kirjallisella luvalla.
Onko Leonardilla Parkinsonin tauti?
Ei, tai oireet ovat samanlaisia -
mutta kuitenkin erilaisia.
Miten tämä lääke vaikuttaa häneen?
En tiedä, vaikuttaako se mitenkään.
Miten luulette sen vaikuttavan?
En ole varma. Lääke on kehitetty erilaiseen oireyhtymään.
Miten toivotte sen vaikuttavan?
Toivon, että se tuo hänet takaisin.
Takaisin mihin? - Maailmaan.
Mitä maailma hänelle tarjoaa niin monen vuoden jälkeen?
Teidät. Te olette täällä.
Kaikki.
Ei reaktiota 200 milligrammaan. - Se voi johtua mehun hapoista.
Annosta pitää suurentaa. - Tai pienentää.
Kokeillaan maidon kanssa.
500 milligrammaa.
Soitan, jos tilanne muuttuu. - Tehkää niin.
Kiitos.
Täällä on hiljaista.
Kello on paljon. Kaikki nukkuvat.
Minä en nuku. - Ei, sinä olet hereillä.
Saanko nähdä?
Minä.
Leonard? Sinulle tuli vieras.
Äiti...
Minä olen Eleanor. - Eleanor.
Hauska tavata. - Hauska tavata sinut.
Huomio! - Mitä minä nyt olen tehnyt?
Herra paratkoon!
Päivää. Minä olen Margaret.
Beth.
Anthony. Mitä kuuluu?
Hyvää. Entä itsellesi?
Hyvää.
Tapasitko hänet? - Hieno näky!
En osaa kuvitella, minkälaista olisi menettää 30 vuotta.
Tajuaako hän sitä?
Katso tänne, Leonard. Tämä on Polaroid-kamera.
Kuva valmistuu alta minuutin. lhmeellistä.
Kokeillaan tätä.
Loistavaa. Kävelisitkö huoneen toiseen päähän?
Valmista? Antaa mennä.
Hyvä.
Ja vielä takaisin.
Se kävi nopeasti. Haen lisää filmiä.
Ole nyt edes hetki pitkälläsi. Tarvitset lepoa.
En uskalla sulkea silmiäni. Jos suljen silmäni, minä...
Sinä nukut. Ja kun heräät, on uusi päivä.
Lupaan sen.
Lapsen venho, hopeinen kuu, taivaalla purjehtii
Lapsi unia kalastaa, läheltä ja kaukaa
Purjehdi, lapsi, purjehdi
Samoile taivaan meriä
Mutta ethän unohda takaisin luoksein tulla
Bronxista on tullut upea paikka.
Tuo on minun kouluni. - Onko?
Onko tämä klassista musiikkia? - Voit valita musiikin.
Mitä tämä on? - Rock'n 'rollia.
Tule!
Ei! Tule pois. Vedet ovat saastuneet poissaolosi aikana.
Tuo ei ole kahlaamista vaan uimista. Tule pois, Leonard!
Sairaalan vakuutus ei kata tällaista.
Tule! - Ei.
Vesi alkaa nousta, Leonard!
Se on alkuaineiden jaksollinen järjestelmä.
Tuo innosti minut tiedemieheksi.
Se on aivan ihana. Siinä on koko maailmankaikkeuden ydin.
Siinä on alkalimetallit, halogeenit ja jalokaasut.
Kullakin alkuaineella on paikkansa. Sitä ei voi muuttaa.
Ne pysyvät paikoillaan.
Sinä et ole naimisissa.
Minäkö? En. En osaa olla ihmisten kanssa.
En ole koskaan osannutkaan. Pidän ihmisistä -
ja toivon, että ymmärtäisin heitä edes vähän.
lhmiset ovat niin arvaamattomia.
Eleanor olisi eri mieltä.
Eleanor? - Neiti Costello.
Onko hän puhunut sinulle minusta?
Mitä hän sanoi?
Että olet hyväsydäminen mies. Että välität ihmisistä.
Haluaisin kokeilla lääkettä muihin. Ymmärrän, että se kallista.
Tajuatko, miten kallista? - Puhuin Rayn kanssa.
Sain häneltä arvion.
Sama annostus muille maksaisi...
12000 dollaria.
Mitä? - 12000 dollaria.
Kuukaudessa? En voi esittää sellaista johtokunnalle.
Ajattelinkin lähestyä yksityisiä rahoittajia.
He antavat jo sen, minkä voivat.
Yritetään saada enemmän.
Voisimme esitellä herra Lowen. - Yliarvioit Lowen vaikutusta.
Tässä on kyse rahasta.
Aksiaalinen lihaksisto oli äärimmäisen jäykkä.
Tämä on posturaalisten refleksien autonominen toimintahäiriö.
Kyseessä on aivoperäinen jäykkyys, meningismus.
Yllättävintä on kasvojen täydellinen ilmeettömyys -
jota ei pidä sotkea apatiaan tai katatoniaan.
KANSANTAJUISEMMIN & RAUHOITU
Jotkin asiat menivät silti perille.
Hänen nimensä tai tietty musiikki.
lhmisen kosketus.
Mutta nämä heräämiset olivat harvinaisia ja hetkellisiä.
Muuten hän oli vertauskuvallisesti -
kuin unessa - tai kuin kuollut.
Tällaisena minä hänet löysin.
Hän oli elänyt näin 30 vuotta.
Nytkö? - Kun olet valmis.
Olen Leonard Lowe.
Olen kuulemma ollut kauan poissa.
Nyt olen täällä.
Antaa mennä.
Kiitos.
Tohtori Sayer! - Mitä nyt?
lhme on tapahtunut!
Missä lasini ovat? - Otsallasi.
Onko tämä totta?
Minä puhun.
Minä kävelen. Kuka sinä olet?
Kiitos kun tulitte. Tilanne on hieman muuttunut.
Näin omituista unta.
Mittaan verenpaineesi.
Olen istunut 25 vuotta. Myöhästyit.
Onko kaikki hyvin?
Tarvitsen meikkiä. - Järjestyy.
Ja hiusväriä. Mustaa.
Oletko varma, Rose? - Hiukseni ovat aina olleet mustat.
Tri Sayer. Jotain hedelmäpuista.
Hedelmäpuut pitää hoitaa. - Hoidetaan.
Haluan pihvin. Raakana. Muusia ja kastiketta. Ja papuja.
Olin tajuissani, mutta millään ei ollut merkitystä.
Mikään ei liittynyt minuun. Käytiin pari sotaakin.
Kävin tänä aamuna yksin vessassa.
Pidin heistä enemmän ennen.
Rolando? Puhuisitko minulle? Neiti Costello tässä.
Ymmärrätkö puhettani?
Lucy? Mikä vuosi nyt on? - Mikä vuosi?
1926, tietenkin.
Miriam, älä viitsi.
"Metsit juhlivat pukuhuoneessa -
tänä ikimuistoisena iltana."
"Heillä oli edessään baseballin historian -
äänekkäin voitonjuhla."
"Oltuaan seitsemän vuotta paitsiossa he näyttivät..."
Hei, Sydney. - Hei.
Menemmekö samaan paikkaan? - En oikein tiedä.
Pysykää ryhmän mukana!
Tuokaa Leonard takaisin. - Hakisitko Leonardin?
Pysykää ryhmässä.
Miten isäni voi? - Hän on ennallaan.
Ehkä sinun ei pitäisi tulla. - Älä höpsi.
Et voi seistä siinä, Leonard. Ovi ei mene kiinni.
Sydneykin lähtee. - Hän on potilas.
Erilainen potilas. - Mutta potilas. Sinä et ole.
Minä olen äitisi. - Näkyykö täällä muita äitejä?
Mitä olet tehnyt hiuksillesi?
Se on rengas, Bert. - Tiedän. En ole mikään idiootti.
Minua kohdellaan huonosti. - Älä sitä murehdi.
Oletko valmis, Leonard? - Päätin, etten lähdekään.
Miksi? Mikä hätänä? - Ei mikään, minä vain...
Vilkuta.
Tohtori, tulkaa jo!
Oletko varma?
Pitäkää hauskaa.
Lihamureketta.
Seuraatko sinä minua?
Anteeksi, laskin vain leikkiä. Näin sinut äsken yläkerrassa.
Oletko vierailulla? - En.
Oletko täällä töissä?
Minä asun täällä.
Oletko sinä potilas?
Et näytä potilaalta.
Enkö?
Olen aina pitänyt kaktuksista.
Tohtori Sayer... Valitsitteko te tämän paikan?
Miksi? - Käyn usein täällä.
Ei paikassa mitään vikaa, mutta sen viehätys katoaa nopeasti.
Anthony pitkästyy. - Totta.
Ajattelin oopperataloa, mutta...
Entä eläintieteellinen museo?
Siellä on kaikkea kuollutta.
Minne sitä sitten voi mennä?
Onko se laillista? - On ollut jo jonkin aikaa.
Mitä saisi olla?
Rob Roy jäillä.
Otetaan alkoholiton Rob Roy.
Teen yövuoroa yhdessä baarissa.
Käyn katsomassa isääni ennen töitä.
Isä kävi aikanaan matseissa, joten luen hänelle urheilu-uutisia.
En edes tiedä, tietääkö hän, että käyn. Äitini ei usko niin.
Mutta sinä uskot.
Joskus luulen näkeväni pienen muutoksen.
Ja hetken aikaa hän on entisensä, kuten oli ennen kohtaustaan.
Sitten se häipyy. Ehkä kuvittelin kaiken. Onko siinä mitään järkeä?
On.
Miksi sinä olet täällä?
Olen lääkityksellä. - Miksi?
llman lääkkeitä olen kuin isäsi.
Mutta nyt olen kunnossa. - Kiva kuulla.
Olin varma, että hän halusi pekonia, paahtoleipää ja mustaa kahvia.
Vein ruoat kysymättä.
Hän sanoi, että tomaatti unohtui.
Meillä ei ollut tomaatteja.
Oli kiva jutella kanssasi. - Oli kiva jutella sinun kanssasi.
Paula? - Niin?
Hän tietää... Isäsi tietää, että käyt.
Tässä ovat ystäväni, tohtori.
Eikö olekin komea lääkäri?
Miriam. En tiedä, miten sanoisin tämän...
Miehesi...
Miehellesi myönnettiin ero 1953.
Luojan kiitos!
Pontiac Firebird 400. Siinä vasta auto!
Ojentaisitko kätesi, Lucy? - Viekää minut pois täältä.
Väärin, se on tässä. - Taisin hävitä.
Onnesi kääntyy. Hyvä juttu.
Miten menee? - Miten menee?
Niin, miltä tuntuu?
Vanhempani ovat kuolleet. Vaimoni on laitoksessa.
Poikani on kadonnut jonnekin länteen.
Tunnen itseni vanhaksi ja huijatuksi. Siinä kaikki.
Kävin askartelupuodissa. Toin lisää värikyniä.
Ja toin tämän...
Tämän palikan.
Sille onkin käyttöä.
Sehän on hieno.
Tulen pian takaisin. - Leonard?
Hän ei ole ennen puhunut tytöistä.
Eikä ainakaan ole ollut tyttöjen kanssa.
Tämähän on naurettavaa.
Hän on aikuinen mies.
Hän käski minun lähteä lomalle pariksi päiväksi. Rentoutumaan.
Leonard tarkoitti varmasti, että olette lomanne ansainnut.
En voi jättää häntä yksin tänne! Hän kuolee ilman minua.
Tyttöjä!
Onko tohtori Sayer? Minulla on asiaa.
Leonard?
Minulla on asiaa. Meidän on puhuttava asioista.
Mistä asioista?
Mitä minulle on tapahtunut, ja mitä alan ymmärtää.
Mistä sinä soitat? - Sinun huoneestasi.
Kello on paljon. - Onko?
Pysy siellä. Tulen heti. - Hyvä.
Istukaa, tohtori Sayer. - Miksi? Mikä hätänä?
Meidän on kerrottava kaikille, muistutettava sen ihanuudesta.
Mistä?
Katsokaa lehteä. Pelkkää huonoa.
lhmiset ovat unohtaneet, minkälaista on olla elossa.
Heitä pitää muistuttaa siitä, mitä heillä on menetettävää.
Elämä on suuri lahja. Se on ihmeellistä.
Hän hoki, että ihmiset eivät arvosta pieniä asioita.
Työtä, vapaata, ystäviä, perhettä.
Hän puhui tohkeissaan viiteen asti aamulla.
En tiedä, onko tämä maanista... - Vai rakkautta?
Hän on oikeassa. Me emme osaa elää.
Mutta viideltä aamulla!
Miten voit, Waheedah? - Hyvin.
Herra Lowe? Onko kaikki hyvin? - Kyllä.
Mitä te nyt haluatte? - lhan pientä asiaa.
Joka on?
Haluan käydä kävelyllä vapaasti kuten muutkin ihmiset.
Voitte vapaasti käydä kävelyllä. - Voinko? Yksin?
Mitä eroa siinä on?
En ole rikollinen.
Enkä ole vaarallinen. Mutta en saa käydä kävelyllä yksin.
Te ette herättäneet henkiin elotonta oliota vaan ihmisen.
Ymmärrättekö, miten suurta alitajuista vihaa te osoitatte?
Miten voisinkaan, jos se kerran on alitajuista?
Mitä te tekisitte ulkosalla?
Kävelisin. Katsoisin maisemia. Juttelisin ihmisille.
Tekisin kaikkea sitä, mikä on teille itsestäänselvää.
Eikä muuta? - Ei muuta.
Harkitsemme asiaa, ja ilmoitamme sitten.
Onko kaikki hyvin? - Hermostuin.
Mitä he sanoivat?
Tarkkailua on jatkettava -
jotta saamme täydellisen diagnoosin.
Et ole valmis kohtaamaan muuta maailmaa -
eivätkä he voi vastata siitä, miten sinulle siellä kävisi.
Vastaus on ei.
Mitä sinä sanoit? - He eivät tottele minua.
Oletko samaa mieltä?
Olen.
Emme ole vielä perillä. En tiedä, onko tällä merkitystä.
Lääke on kokeiluasteella ja tarvitsemme aikaa...
Leonard? Mihin sinä menet? - Kävelylle.
Tri Sayer tässä.
Minne matka? - Ulos.
Potilaat eivät saa mennä tästä pidemmälle.
Älä heittäydy hankalaksi.
Haluan vain mennä kävelylle!
Hän ei ole mielisairas. Anna hänen mennä.
Hän ei ole väkivaltainen.
Päästäkää irti! Lopettakaa!
En ymmärrä tätä. Hän oli ennen niin rauhallinen.
Hän oli hiljainen, kohtelias eikä koskaan esittänyt vaatimuksia.
Hän oli aina tottelevainen. - Hän oli katatoninen, rouva Lowe.
Puhuin hänestä lapsena.
Suokaa anteeksi.
En enää tunne häntä. Hän ei taida itsekään tuntea itseään.
Olette muuttanut Leonardin.
Meissä ei ole vikaa, vaan heissä! He ovat kriisissä!
Olemme selvinneet pahimmasta. He vain pelkäävät pahinta.
Koska he tietävät!
He tietävät!
Me muistutamme heitä siitä -
että on olemassa ongelma -
jota he eivät osaa ratkaista.
Eikä heistä voi tulla parantajia, elleivät he myönnä ongelmaa.
Me emme ole ongelma, vaan he! He ovat ongelma!
Hän on elänyt 30 vuotta saamatta purkaa vihaansa.
Kuten muutkin. - Se on ihan normaalia.
Onko vainoharhaisuuskin normaalia käyttäytymistä?
Me herätimme hänet ja lukitsimme hänet häkkiin.
Se on totuus.
20 psykoosipotilasta kieltäytyy syömästä tajuamatta miksi.
Pitääkö tätä sietää pitkäänkin? - Leonard haluaa ulos.
Lowe ei ole Vapahtaja, vaan mies pulassa.
Hän ei noussut kuolleista. Hän sai lääkettä -
joka ei tehnytkään ihmeitä.
Muut voivat hyvin. - Hän aloitti ennen muita!
Olen yrittänyt ymmärtää Leonardia -
mutta hän ei saa vaarantaa muiden potilaiden terveyttä.
Anteeksi... - Ette voi mennä sinne.
Hänet voi päästää tänne.
Miten voit tänään? - Hyvin.
Entä itse? - Vallan mainiosti.
Mitä nämä herrat tekevät? - He suojelevat minua.
Toivon, etten tarvitsisi heitä. - Kuka sinua vahingoittaisi?
Hyvä kysymys. Ei sitä koskaan tiedä.
Historia on täynnä yllätyksiä.
Osaston jokainen potilas epäilee salaliittoa.
He ovat hulluja.
Tilasi on pahentunut.
Lääke ei toimi. Tämä kaikki on lääkkeen sivuvaikutusta.
Siksi käyttäydyt näin.
Kiitos käynnistä, mutta minulla on kiire.
Katso itseäsi, Leonard.
Katso itse itseäsi! Minulla on sairaus.
Sairaus vei minut, ja taistelin tieni takaisin.
Taistelin 30 vuotta. Ja taistelen edelleen.
Mutta sinä...
Sinulla ei ole tekosyytä! Olet vain pelokas ja yksinäinen.
Sinä se unessa olet!
Lääkityksesi voidaan lopettaa. He voivat tehdä sen.
Saatat herätä jonain aamuna, ja se on mennyttä.
Mene pois!
Kaikki hyvin. Kiitos.
Minä vain kaaduin.
Auta minua.
Pystytkö kävelemään?
En anna heidän lopettaa lääkitystä. Taistellaan yhdessä.
Hän on reagoinut lääkkeeseen. Hänellä on pakkoliikkeitä.
Häntä huolestuttaa -
tämän vaikutus muihin potilaisiin.
Selvitämme yhdessä annostusta. Hän osaa varautua seurauksiin.
Hän haluaa, että muutkin osaavat varautua niihin. Tarvitsen apua.
Hei. Tervetuloa takaisin. - Kiitos.
Hei, Leonard. Miten voit?
Onpa täällä hiljaista. - Odotimme sinua.
Näytät päivä päivältä paremmalta.
Entä jos hän ei kestä enempää?
Meille voi kaikille käydä samoin.
Lääketieteellisesti kaikille ei välttämättä käy kuten Leonardille.
Miksi ei?
Olette kaikki yksilöitä. Ja voitte hyvin, vai mitä?
Se oli kaunista, Lucy.
Opin laulun kauan sitten.
Tiedän, mikä vuosi nyt on.
En vain osaa kuvitella itseäni yli 22-vuotiaana.
Minulla ei ole kokemusta siitä.
Tiedän, ettei nyt ole vuosi 1926.
Mutta haluan, että niin on.
Miten voit, Leonard? - Vallan mainiosti.
Miten muut voivat? Puhuvatko he minusta?
Heitä pelottaa. - Ja syystä.
Pystytkö tekemään tästä lopun? - En tiedä, mutta yritän.
Ethän vain luovuta? - En.
425...
Sain kortin pojaltani.
Olin kunnossa ja yhtäkkiä en ollutkaan.
Ilman varoitusta. Käänne on nopea, kuin joku sammuttaisi valot.
Tarvitaan jotain, mikä tuo minut takaisin. Ääni, tai kosketus.
Sitten pystyn taas liikkumaan, ja olen kunnossa.
Ei se haittaa, että tuntuu pahalta -
mutta olen kuin kuollut.
En ole enää ihminen. Olen vain sarja pakkoliikkeitä.
Ei sekään häiritse minua. Ne tuovat elämään väriä.
En tiedä, kuka hallitsee ja mitä. Tiedän vain, että se on väärin.
Otetaan 500.
Vähän enemmän...
Työ tuntuu kivalta. Täällä on hyvä olla.
Kirjalista edistyy hienosti. - Olisi kiva nähdä se.
Ei se mitään. Joskus toiste.
Mitä nyt? - Sinulla on silmäperäinen kriisi.
Hae kamera!
En voi kuvata tätä.
Ei, katso! Katso...
Opi, opi, opi!
625.
Selvä, 625.
En pysty enää lukemaan! En pysty kohdistamaan katsettani.
Palaan aina alkuun, alkuun...
Kaikki pettyvät minuun. - Eikä.
Tuotin sinulle pettymyksen. Olen groteski.
Et ole. Lopeta tuollainen puhe.
Olen groteski! Katso minua ja sano, etten ole groteski.
Et ole groteski.
En ole oikeasti tällainen.
Kun poikani syntyi terveenä, en kysellyt miksi.
Mitä olin tehnyt ansaitakseni niin täydellisen pojan?
Mutta kun hän sairastui, vaadin vastauksia.
Miksi näin kävi? En mahtanut sille mitään.
En voinut mennä kenenkään luo ja käskeä lopettamaan.
Ettekö näe, että poikani kärsii?
Poikani kärsii. Lopettakaa.
Leonard taistelee, rouva Lowe. - Ja häviää taiston.
Kävin töissä, kutsuin ystäviä kylään, kävin tanssimassa.
Se on enemmän kuin... En ole koskaan tehnyt sellaista.
Ehdit vielä.
Minua ei koskaan päästetä pois täältä. Ja se on oikein.
En ole edelleenkään kunnossa. Kuten varmasti huomaat.
Voin hyvin sinun seurassasi.
En enää tapaa sinua.
Halusin vain hyvästellä.
Miten suloista!
Nytkö? - Kun olet valmis.
Olen Leonard Lowe. Olen kuulemma ollut pitkään poissa.
Nyt olen täällä.
Miltä tuntuu olla taas täällä? - Ensin luulin, että näen unta.
Mistä tajusit, ettei se ollut unta?
Kun sinä ymmärsit puhettani.
Sanoit minua hyväsydämiseksi.
Mitä kilttiä on siinä, että antaa elämän ottaakseen sen taas pois?
Meille kaikille annetaan elämä, joka otetaan sitten meiltä pois.
Miksei se tunnu lohduttavalta?
Koska olet hyväsydäminen mies.
Ja Leonard on ystäväsi.
Se kesä oli uudelleensyntymän ja viattomuuden aikaa.
Viisitoista potilasta ja heidän hoitajansa kokivat ihmeen.
Nyt on aika sopeutua ihmeiden kääntöpuoleen.
Voimme sukeltaa tieteeseen ja sanoa, että lääke ei toiminut.
Tai että sairaus iski uudelleen.
Tai että elämästä kadonneet vuosi- kymmenet olivat potilaille liikaa.
Mutta totuus on, ettemme tiedä, mikä epäonnistui tai onnistui.
Tiedämme vain, että kemiallisen ikkunan sulkeuduttua -
tapahtui toisenlainen herääminen.
Me opimme, että ihmisen sielu on lääkkeitä vahvempi.
Sitä meidän pitää ruokkia.
Työllä, vapaa-ajalla, ystävillä.
Ne ovat tärkeitä asioita.
Sen me olemme unohtaneet.
Yksinkertaisimmat asiat.
Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Eleanor! - Niin?
Mitä nyt?
Ajattelin vain kysyä, mitä teet tänään. Jos sinulla on menoa...
Ei, minä...
Sinulla ei ole menoa? - Ei ole.
Ajattelin kysyä, voisimmeko me... sinä ja minä...
Mennä kahville?
Se olisi kivaa.
Autoni on tuolla. - Kävelläänkö?
Tri Sayer jatkoi työtään unitautipotilaiden parissa.
He kokeilivat uusia lääkkeitä sitä mukaa kun niitä keksittiin.
Leonard ja monet muut potilaat -
heräsivät hetkittäin -
mutta mitään kesään 1969 verrattavaa ei enää tapahtunut.
Tohtori Sayer jatkaa työtään kroonikkojen sairaalassa Bronxissa.
Aloitetaan.
Tekstit: Scandinavian Text Service